Kom, store ånd.
Hjælp os at synge historien om vort land.
Du er vores moder.
Vi er din majsmark.
Vi udspringer af din sjæl.
- Slip ham fri. - De sagde, at han skulle hænges.
Husk på, at De kom hertil i lænker, Smith.
De er en mærket mand.
Og det bliver kun værre, hvis jeg hører mere snak om mytteri.
Er det forstået?
Kaptajn Newport! Jeg har fundet østers.
De er så tykke som min hånd. Vi kan leve som konger.
Efter de mange måneder til søs orker jeg ikke at lede længere.
Dette sted er godt nok.
Der er dybt vand helt ind til kysten. Vi kan se både op og ned af floden.
Vore fjender kan ikke overraske os.
Bring ankre og sejl i land, -
- så vi ikke risikerer, at nogen får hjemve og stikker af.
Vi må ikke krænke de indfødte.
Hvis høsten slår fejl, skal vi jo handle med dem.
Når vi har etableret os her, kan vi sejle op ad floden -
- og søge en rute til det andet hav.
Søster!
De vilde besøger os ofte.
De er sky som en flok rådyr.
Vi overnatter på skibene. Lført brynjer og våben.
I morgen fælder vi alle træer i en radius af en halv mil.
De rankeste stammer kan bruges til udkigstårne og fæstningsværk.
Når det er udført, sår vi afgrøder, opfører huse og samler brænde.
- Driverter skal piskes. - Sir?
- Ja, Emery. - Hvornår kan vi tage ud på togt?
Vi er her ikke for at plyndre. Vi er her for at oprette en koloni.
Hvor meget harjeg lagt bag mig?
I har ingen gavn af guld, når sneen falder om et halvt år.
Hvor mange have?
Hvilke skuffelser og farer?
Lykken har altid stået mig bi!
Ryge!
Der er forsvundet fem tønder.
Regnen har ødelagt den, og der er orme i den her.
Brændemærk ham.
Skær hans ører af.
Jeg greb de to i at tale med folkene. De er spioner.
Hov, du der!
Han stjal en økse!
Vi har mistet de indfødtes tillid.
Havde vi ikke set land den dag, var jeg vendt om.
Vi har spist det meste af vort lager.
Vore bedste folk er feberplagede. Resten pønser snart på mytteri.
Vi kunne lige så godt være strandet. Men...
...de indfødte har fortalt mig om en by.
Der bor en stor konge.
Lad os sende en gesandt derop, -
- så han kan foreslå kongen at handle med os.
Jeg vender tilbage til England efter nye forsyninger.
Jeg er tilbage til foråret. Imens har Ratcliffe kommandoen her.
Jeg skal vel næppe fortælle den, der vil opsøge kongen, -
- at det bliver en farlig mission.
Kaptajn Smith er den eneste professionelle soldat her.
- Hvilke kvalifikationer har han? - Dem, som du mangler.
Det er en mulighed for at rette op på Deres ry, Smith.
Jeg venter, at De tager imod den.
Hvem er du, som jeg så svagt aner?
Dig, som driver mig fremad?
De har lederegenskaber, Smith.
Kan man stole på Dem?
Hvad er det for en røst, der taler i mit indre?
Som leder mig frem mod det bedste?
Vi begynder på en frisk.
En ny chance.
Her skænkes jordens rigeste velsignelser os alle.
Ingen behøver at leve i fattigdom.
Her er der god agerjord til alle, hvis man blot vil dyrke den.
Her kan vi skabe et ægte fællesskab.
Slid og selvstændighed er vore vigtigste dyder.
Her er ingen herremænd, der kan berøve os vor høst.
Hr. Kaptajn, vi stikker for dybt til at kunne sejle videre.
Læg til.
Ingen skal spise det, som hans ven ærligt har skaffet sig.
Eller stjæle det, som med flid er lagt til side.
Her skal ingen udnytte andre.
Lad os vende om og samle flere folk.
Vi er faret vild.
- Den indfødte stikker af! - Lad ham løbe!
Det er ved at blive ebbe, hr. Kaptajn.
Kølen slæber mod mudderet.
Hold luntelåsen tændt. Skyd, hvis I ser noget.
Solen.
Og månen.
Den viser, hvordan solen konstant jager natten kloden rundt.
Himlen?
Nej. Fra England. Et land ude østpå.
Rejse bort?
Vi kan ikke rejse før til foråret. Først da kommer skibene.
Vi har varer, som måske vil interessere jer.
Krudt.
Netop som jeg skulle dø, kastede hun sig ind over mig.
Skån ham.
Vi må fordrive dem, mens de endnu er få.
Hvorfor? Hvis de ikke gør os fortræd.
- De har slået sig ned i en sump. - Ja, indtil videre.
Men hvad vil de senere tage fra os?
Han kan fortælle hende om sit land hinsides havet.
Hvis de ikke rejser, driver vi dem ud i havet.
- Himlen. - Himlen.
- Sol. - Sol.
Vand.
Vind.
Øjne.
Læber.
Øre.
Alle kongens børn var smukke.
Men hun, den yngste, var så overmåde smuk, -
- at solen, skønt den ofte så hende, forbløffedes, -
- hver gang hun trådte ud i dens lys.
Hendes far havde en snes hustruer. Og hundrede børn.
Men hun var hans yndling.
Hun overgik de andre på udseendet, -
- men også i kraft af intelligens og ånd.
Alle elskede hende.
Månen.
De er blide. Kærlige. Trofaste.
Der er ingen svig i dem.
Ord som løgn, -
- bedrag, griskhed, misundelse og tilgivelse er dem ukendte.
De kender ikke til jalousi.
De har ikke ejerfornemmelser.
Her findes det, jeg blot troede var en drøm.
Lov mig...
...at du sætter dit folk over alt andet.
Jeg kender mig selv.
Selv over dit eget hjerte.
Han er ikke en af os.
Kærlighed.
Skal vi fornægte den, når den kommer til os?
Bør vi ikke tage imod det, som skænkes os?
Der findes kun dette.
Alt andet er uvirkeligt.
Mor.
Hvor bor du nu?
I himlen?
I skyerne?
I havet?
Vis mig dit ansigt.
Giv mig et tegn.
Vi rejser os.
Jeg er bange for mig selv.
Han synes mig som en gud.
Hvad er livet andet end at være sammen med dig?
Fornemmer de noget?
Åh, at blive skænket til dig.
Og du til mig.
Jeg vil være dig tro.
Tro.
Vi er ikke længere to.
Ét.
Det erjeg.
Kongen sagde, at jeg var fri. Han sendte mig tilbage.
Og når foråret kom, skulle vi rejse hjem igen.
Hans høvdinge havde rådet ham til at slå mig ihjel.
Jeg havde jo fået indsigt i deres våben og fæstningsværker.
Men hans datter forsikrede ham om, at jeg var et godt menneske.
Jeg skulle sige, at skønt de indfødte levede i fred, -
- var de stærke nok til at forsvare deres land.
Der var intet hav hinsides bjergene.
Kun et land med vidtstrakte enge.
Et endeløst land.
Kaptajn Smith!
De er vendt tilbage.
De vilde må ikke gå længere.
- Hvor har du været? - Det er som at se et genfærd.
- Hvor er kaptajn Ratcliffe? - Vi ved intet.
- De siger, han er taget til England. - Har du mad med?
- Ja, jeg har mad med. - Folk falder om og dør.
Fire måneder med tyveri.
De spiller bare, mens alt forfalder. Se bare på kirken.
- Sumpen gør folk syge. - Hvem tager sig af jer?
- Jeg så et lig i mudderet. - Løgner.
Der var fire, som døde i går, og nu æder de dem.
Tyve og drabanter! Bind dem!
De ser velnæret ud, Smith. De har måske rigtig hygget Dem?
Hygget Dem i fulde drag, vil jeg tro.
De skulle have skaffet os føde. Vi har lidt svære trængsler.
- Jeg vil ignorere det, jeg har hørt. - Fri mig for Deres prædikener.
Vi kan ikke tolerere frækhed, for så ender alt i kaos.
Nu er jeg præsident her. De er frataget Deres kaptajnstitel.
- Er De egnet til at dømme mig? - Det er fuldstændig ligegyldigt.
De var her jo ikke under retssagen.
De følte Dem vel for skyldbetynget til at vende tilbage.
Min retssag?
De blev dømt ifølge Moseloven og stillet for retten in absentia.
- Her håndhæves loven prompte. - Han beholder al maden selv.
- Han giver os rådne majs. - De lader Dem påvirke af Smith.
Han tænker kun på sin egen gryde.
Jeg har delt alt med alle. Intet har jeg holdt for mig selv.
Han hedder slet ikke Wingfield. Hans navn er Woodson.
- Han forlod England i unåde. - Pågrib dem. Pågrib dem!
Den, som hindrer deres afstraffelse, skal selv få kærligheden at føle!
Her.
Lad os ikke spilde tid på en retssag. Det her er mytteri.
Jeg skyder Dem i kongens navn.
Død som en sild. Det har han godt af.
Argall har ret. Jeg ville ikke lade mit tyende omgås folk som ham.
Du har aldrig haft tyende.
Jeg har fået en enkelt kylling. Small har mæsket sig med seks.
- Kaptajn Smith bør være vores leder. - Ja.
Fortæl hende det.
Hvad skal jeg fortælle hende?
Det var blot en drøm.
Og nu erjeg vågen.
Jeg lod hende elske mig.
Jeg fik hende til at elske mig.
Hvad skændes I om?
Han siger, det er den 15. oktober. Jeg siger, at det er den 17.
Jeg må gøre det.
Var I oppe at slås om en dato?
Det er et helvede.
Jeg bad jer om at grave en brønd længere fra kysten.
Hvorfor er det ikke sket?
Lad alt andet hvile og grav den brønd!
De, der ikke kan bære jord i spande, skal bære det i hænderne.
Den, der ikke vil arbejde, skal ikke spise!
Ærlige og virksomme mænds arbejde skal ikke brødføde de få dovne.
I deres øjne er dette land elendighed og død.
Et rent helvede.
Skønt de sulter, graver de efter guld.
Der lyder ingen snak. Intet håb.
Det er det eneste, de gør.
Hvis der var så meget guld, hvorfor har de indfødte så intet?
Hvad er det for folk, vi har fået? En flok tåber.
De sår ikke majs, de kan spise. De gider ikke stege deres fisk.
Vandet er dårligt. Støren er forsvundet.
Skænderier.
De skal plante vingårde og drikke vinen.
Had det onde, og elsk det gode.
Fri mig for lyden af dine sange.
Dine harpers klang vil jeg ikke høre.
Herren befaler at slå det store hus til stumper, det lille til splinter.
Nogen burde skyde Small. Han smitter bare os andre.
Han brugte Worthams ske, og nu er Wortham død.
Skal vi vente, til alle er døde?
Ackley er død. En eller anden har spist hans hænder.
Men han døde da med stil.
Så fredfyldt.
- Man skulle tro, han kunne tale. - Vi kommer alle til at savne ham.
Nu er vi 38.
At sejle op ad floden igen.
At elske hende ude i naturen.
Hvad holder dig tilbage?
Hvad er dine hensigter med hende?
Med dem?
Der er intet at fange i floden.
Må vi ikke nok komme tilbage til England?
- Hvor er kaptajn Newport? - Vi sulter.
- Kaptajn Newport kommer snart. - Har han mad med?
- Hvornår skal vi hjem? - De spiser de døde.
- Tror De på spøgelser, hr. Kaptajn? - Folk er ligeglade med indianerne.
Bring dig nu ikke i fare.
Du behøver ikke at gøre mere for os.
Hvorfor kom du ikke tilbage til mig?
Jeg ved det, min elskede.
Men du må ikke stole på mig.
Du ved ikke, hvem jeg er.
Husk det.
Tak, nådigfrue.
Gud være med dig.
Hvem er du, som jeg elsker?
Når jeg er hos dig, ved jeg noget, som jeg glemmer, når jeg ikke er her.
Sig mig, min elskede...
Vil du gerne have, at jeg kommer tilbage til dig?
Fri.
Mit sande lys.
Kan kærligheden lyve?
Mit Amerika.
Hvor er du, min elskede?
Den fæstning er ikke hele verden.
Floden fører tilbage til hende.
Og den fører videre endnu.
Længere...
...ind i vildnisset.
Begynd på en frisk!
Skift denne falske tilværelse ud med en ægte.
Aflæg dig navnet Smith.
De har ikke i sinde at rejse.
Hvem har givet dem såsæd?
Tag med.
Fortæl mig hvorfor.
- De kan ikke høre os. - Han har set, at I agter at blive.
De er på vej.
- Slut fred med ham. - Han vil ikke slutte fred med os.
Hvorfor skulle han det?
- Tag med mig. - Hvor skulle vi så bo?
I skoven?
I en trætop? I en hule i jorden?
Du må komme med mig.
Ind i fæstningen. Dit folk opdager snart, at du er her.
Fremad, mine herrer!
- Gud bevare kongen! - Lanser ved skulder.
Angrib! Venstre fod forrest!
- March! - St. George! St. George!
Geled, holdt!
Skytter, fremad!
Fyr!
I er som en flok hjorte. Hvordan skulle I kunne eje jord?
Jorden er skabt til dem, der vil dyrke den!
Skyd ham! Hvad nøler I for?
Hedenske udyr!
Svovlsønner! Flammernes afkom! Djævle fra helvedes gab!
Tilbage!
Herre, vend ikke dit åsyn bort.
Du ønsker ikke synderens død.
Jeg er veget fra dig.
Jeg har ikke givet agt på din røst.
Lad os ikke ganske udslettes.
De klatrer over palisaden!
Du var mit livs lys.
Min glæde.
Jeg kan ikke lade dig slå ihjel.
Tilgiv mig, far.
Tilgiv mig.
Jeg sender dig bort.
Det er sidste gang, vi taler sammen.
Du er ikke længere mit barn.
- Sig det. - Prinsessen er sendt til Pastancy.
Hun bor hos sin onkel, Patowomeck, de nøgne djævles herre.
Han er en gammel bekendt. Og han er villig til at sælge hende.
Hvis hun er her, tør de ikke angribe. Kongen forguder hende jo.
- Var det hende? - Jeg så hende med mine egne øjne.
- Jeg talte selv med kongen. - Hvad vil slynglen sælge hende for?
Han er meget glad for kamme.
Men i dette tilfælde er han ude efter en kedel.
En kobberkedel, som dem min mor lavede stuvning i.
Nå?
Vi tager ikke gidsler. Det godkender kong James ikke.
- Skal vi hellere lade os udslette? - Hun har gjort nok for os.
Hun satte sit eget liv på spil for at redde mig.
Hun reddede jer fra at sulte.
Hun har reddet os fra katastrofen. Maddike!
Vi gengælder ikke hendes godhed ved at tage hende til fange.
Tru mig bare, Argall. Så ved jeg, at jeg får et langt liv.
Hun og hendes folk vil udslette os.
Der er kun en håndfuld af os tilbage, hvis skibene vender tilbage.
Du sagde selv, at hendes far elsker hende højt.
Eller har du personlige årsager til din indstilling?
Vend tilbage til din post.
Straffen for lydighedsnægtelse er hængning.
Du overtræder loven. Det er mytteri.
Overtræder jeg loven?
Jeg har sikre oplysninger om, -
- at Smith vil gifte sig med pigen og udråbe sig til konge af Virginia.
Du er frataget kommandoen, Smitty. Nu er det mig, der bærer medaljen.
Du har svigtet kongen. Du har forrådt Jamestowns beboere.
Du er ikke medlem af denne koloni. Du er frataget kommandoen, Smitty.
Deres stormægtighed. Herre og hersker.
Nej! Her skal herske lov og orden!
Vi kan ikke lade folk rende rundt og spille vigtige, -
- for så ender alt i kaos.
- Skrig. - Kom nærmere.
- Vil du have færre slag? - Kom hen til mig.
- Så kald mig "kære ven". - Rør mig nu.
"Jeg bede guderne om at velsigne dig."
Ingen skal vise mig respektløshed.
I alt vil jeg stå ved din side.
Sæt ham til straffearbejde.
Lad ham hugge tømmer til palisaderne.
Hæng ham op i fødderne om natten. Lad ham grunde over sine synder.
Mor, har han sendt det skib efter mig?
Samvittighed er en plage.
Som en flue.
En gøende køter.
Hvis man ikke mener, at man har en, hvordan kan den så genere en?
Mor.
Du er min styrke.
Uden dig harjeg intet.
Kast trossen ind.
Støt nu!
Præsidenten.
Ja, det har jeg ikke fortalt dig.
Kaptajnen besidder ikke det embede mere.
Han kan selv forklare årsagen.
Det er prinsessen!
Her er Deres hus, nådigfrue.
Pastor Whitaker, som boede her, er død og borte nu, så...
Skibene vendte tilbage.
De affyrede deres kanoner og tvang de indfødte til at søge fred.
Nu havde englænderne overtaget.
De sagde, at de ville hente dig. Jeg var meget imod det.
Jeg ville ikke gøre dig fortræd.
Nu hersker katastrofen. Vi burde være standset i tide.
Hvad er rigtigt?
Giv.
Forkert? Hvem er denne mand?
Nej.
Alt er vel. Lad mig bare være i vildrede.
Sandt.
Du strømmer gennem mig.
Som en flod.
Kom.
Følg mig.
Udmærket.
Gå bare.
Vil De rette anklager mod denne mand? Er De sikker?
Så fri os fra Deres bøvl, Argall. Forsvind.
Jeg har gode nyheder til Dem.
Kongen beder Dem vende hjem.
De skal organisere en ekspedition og kortlægge nordkysten -
- for at se, om De kan finde en søvej til Indien.
Jeg husker, at De var ambitiøs. Vil De ikke søge videre?
Skal De opdage søveje, som De dog ikke selv vil udforske?
Kongen har store forventninger til Dem.
Hun skal tage sig af dig nu.
- Jeg hedder Mary, og du hedder... - Hun hedder det ikke mere.
- Hun har ikke noget navn. - Det var da trist.
Så må vi finde et til dig.
Værsgo.
Gnid dig med kluden.
Jeg finder glæde i alt, hvad jeg ser.
Små skridt.
Vi mister ikke blot livet og landet, men vor evige førstefødselsret.
Sku dog ud over disse palisader. Edens have ligger overalt omkring os.
Vi er fri af Den Gamle Verden og dens trældom.
Lad os begynde på en frisk og skabe et strålende eksempel.
Vi er verdens pionerer.
Vi er fortroppen, som skal bane en sti i vildnisset.
Vores ungdom er vores styrke, vores uerfarenhed er vores visdom.
Gud har skænket os et forjættet land. En storslået arv.
Sorg vil ramme os, hvis vi vender ham ryggen.
Lad os skabe et land, hvor enhver kan nå sit potentiale.
Et fremtidens land. Et åndens rige.
Synes du om mig, som jeg er nu?
Hans øjne.
Du kendte mig, som jeg var for længe siden.
Jeg har aldrig været det menneske, som du tror.
Hvad er det, han siger?
Lad os sætte os ved floden.
Hvad mener han?
Jeg kan ikke sove, før jeg har set dig igen.
Se nu op.
Der er intet ondt i dig.
Jeg tilhører dig.
Han ved det.
Hvor er jeg?
Vent to måneder. Fortæl hende så, at jeg er død.
Druknet.
Sådan.
Han har forladt dig, prinsesse.
Han har fyldt dig med løgn. Glem ham!
Jeg har frygtelige nyheder.
Kaptajn Smith er død. Han druknede på rejsen.
Han elskede dig meget højt.
Du har taget mit liv med dig.
Du slog guden i mig ihjel.
Da jeg først så hende, betragtedes hun som udslukt.
Knust. Fortabt.
Hun syntes ikke at ænse folk omkring sig.
Jeg vil gerne tilbringe eftermiddagen sammen med dig.
Hvordan anmoder jeg om det?
En karakter som din kan vende skidt til godt.
Din sorg giver dig styrke og viser dig et højere mål.
Tænk på træet, der vokser sammen om sine sår.
Selv om en gren brækkes af, stopper træets vækst ikke.
Det strækker sig stadig op mod lyset.
Vi må se ulykken i øjnene og ikke lade os kue af den.
Vi må spille stykket til ende og overvinde vore trængsler.
April, maj og juni.
- Juli, august... - Hvad er en dag?
- En dag? - En time?
En time er 60 minutter.
Hvorfor har jorden mange farver?
- Navngiv denne kvinde. - Rebecca.
Rebecca, jeg døber dig i Faderens, Sønnens -
- og Helligåndens navn. Amen.
Hun har taget imod min opfordring til at arbejde i marken.
Hun forstår at dyrke tobak.
Folk var kede af at se hende rejse.
Tabet af min kone og datter...
...gør, at jeg kan forstå hendes tab.
Timerne går. Hun siger ikke et ord.
Hvem er du?
Hvad drømmer du om?
Vi er som græs.
Er du rar?
Hun knytter alting sammen.
Jeg rørte hende for længe siden...
...uden at kende hendes navn.
Hvis jeg friede til dig, hvad ville du så svare?
Frier du?
Hvor skulle vi bo?
Her.
Eller i England, hvis du vil. Det ville måske være det bedste.
Så kunne du glemme dit gamle liv.
Hvorfor viger du bort fra mig?
Vil du ikke give mig dit ja?
Hvis du ønsker det.
Det var ikke just det, jeg havde ventet, Rebecca.
Undskyld.
Hvorfor græder du?
Det er vel...
...fordi jeg er lykkelig.
Lige nu elsker du mig ikke. Men en dag vil du elske mig.
Jeg pålægger jer nu, da I til sin tid skal svare for jer på Dommens dag, -
- hvor alle hjertets hemmeligheder skal åbenbares...
...at hvis der er noget til hindring for, at I indtræder i ægtestanden, -
- så bekend det nu.
Mor, hvorfor følerjeg ikke, som jeg bør?
Som jeg skal.
Engang levede jeg på løgn, men det skal ikke ske igen.
Træk tornen ud.
Han er som et træ.
Han skærmer mig.
Jeg ligger i hans skygge.
Kan jeg fornægte mit hjerte?
Hvad stammer fra dig, og hvad gør ikke.
Store Sol, jeg takker dig.
Du skænker træerne liv. Og bjergene.
Og bækkene.
Ja, alt og alle.
Mor.
Nu serjeg klart din kærlighed.
Vis mig din vej.
Lær mig dine stier at kende.
Skænk mig et ydmygt hjerte.
Der er overraskende nyt.
Vi er blevet inviteret til England af kongen og dronningen.
Der holdes audiens til ære for dig.
Alle kender dig.
Hans besætning overgav ham til piraterne, da de bordede skibet.
Der gik fem år, før han fik et nyt skib.
De sejlede til Newfoundland.
Han snuste rundt oppe nordpå, og så sejlede han hjem.
Kaptajn Smith.
Han får en til at le.
- Meget har ændret sig nu. - Han blev sendt hjem til London.
Man siger, at han har udrettet meget her.
Lever kaptajn Smith?
Har du set ham?
Jeg kan ikke.
Hvorfor ikke?
Det ville vise noget, som jeg ikke føler.
Hvad går der af dig?
Jeg er gift...
...med ham.
Han er i live. Jeg hørte det inde i fortet.
Han lever.
Gift?
Du ved vist ikke, hvad det ord betyder.
Men det er jeg.
Søde hustru.
Kærligheden skabte vort bånd.
Og kærligheden kan bryde det.
Der findes noget i hende, som jeg aldrig vil kende til.
Din far har sendt mig.
For hver englænderjeg møder, skal jeg skære et hak i grenene.
Og jeg skal se den Gud, som de taler så meget om.
"Under himlen så blå fejres med jubel denne dag."
"Lad bække vise deres glæde, mens de klukker rask af sted."
"Og mens blomster spirer spæde, glædes vi ved denne festdag."
"Må sundheds vinger skærme hende og engle lede hendes gang."
"Den Nye Verdens prinsesse giver liv, og hun lovprises nu i sang."
Jeg tror, at du stadig elsker ham.
Og du finder næppe fred, før du har mødt ham.
Jeg havde det forfængelige håb, at jeg kunne...
...få dig til at elske mig. Men det hverken kan eller skal man.
Du er trådt...
...blindt ind i en situation, du ikke havde ventet.
Du er den mand, jeg troede, at du var.
Og mere til.
Var det forkert af mig at komme?
Jeg ville være kommet tidligere, men jeg var ikke i hovedstaden.
Måske er det upassende at sige det...
...men jeg har tænkt meget på dig.
Du har klaret dig godt, siden jeg rejste.
Kongen og dronningen modtog dig. Du er meget populær.
Man hører alle tale om dig og kalde dig "hendes nåde".
Hvem skulle have troet det?
Du vidste, at jeg kunne nå vidt, ikke?
Jo.
Fandt du dit Indien, John?
Det gør du nok.
Måske sejlede jeg forbi.
Jeg troede, at det var en drøm. Det, som vi havde sammen i skoven.
Men det er det eneste virkelige.
Det er, som om jeg taler med dig for første gang.
Kan vi ikke rejse hjem?
Så snart som muligt.
Min ægtemand.
Mor, nu ved jeg, hvor du bor.
Den 13. april 1616.
Min kære søn.
Jeg skriver til dig, så du en dag kan forstå noget, -
- der blot vil synes som et svagt minde.
Din kære mor, Rebecca, -
- blev alvorligt syg, da vi nåede til Gravesend.
Hun mindede mig blidt om, at alle skal dø.
Hun sagde, at det var nok, at du, vort barn, levede videre.